הבדלים בין גרסאות בדף "הפרעה התפתחותית בקואורדינציה - Developmental Coordination Disorder"
(105 גרסאות ביניים של 2 משתמשים אינן מוצגות) | |||
שורה 1: | שורה 1: | ||
− | |||
{{מחלה | {{מחלה | ||
|תמונה= | |תמונה= | ||
שורה 12: | שורה 11: | ||
|אחראי הערך= | |אחראי הערך= | ||
}} | }} | ||
+ | במהלך שנות הילדות ובית הספר היסודי, מומחיות בביצוע המוטורי מהווה גורם מרכזי לשם צבירת הצלחות בביצוע מיומנויות הנדרשות בחיי היום יום, בלמידה, במשחקים ובתחרויות. גזירה, ציור, העתקה, כתיבה, שרטוט, עבודות במלאכת יד, נגינה, ריצה, קפיצה, זריקה, תפיסה ובעיטה מהוות רק חלק מהמיומנויות הבסיסיות אשר נדרשות מהילדים במסגרת הבית-ספרית. שליטה במיומנויות מוטוריות מהווה אף גורם חשוב בהתפתחות החברתית והריגושית של ילדים. אצל רוב הילדים, ההתפתחות של המיומנויות המוטוריות מתרחשת בקלות יחסית. בכל אופן, בקרב אוכלוסיית ילדי בית הספר היסודי, ישנם תלמידים המציגים רמה נמוכה בביצוע מיומנויות מוטוריות בהשוואה לילדים בני גילם. אמנם בעייתם המרכזית הינה מוטורית, אך בדרך כלל לבעיה זו נלווים קשיים בתחום התפקודי היומיומי, הריגושי-חברתי, ההתנהגותי והלימודי{{הערה|שם=הערה1|Smyth, M. M. And Anderson, I. H. (2000). Coping with clumsiness in the school playground: Social and physical play in children with coordination impairment. British Journal of Developmental Psychology, 18, 389-413}}. | ||
+ | ההתייחסות לבעיות בקואורדינציה המוטורית במהלך הילדות הייתה מינורית, כי לא אחת רווחה האמונה כי בכל המקרים של בעיות מוטוריות, מלבד החמורים שבהם, הסיבה נעוצה בעיכוב בבשלות של מיומנויות מוטוריות, ולכן הבעיות והסבל מבעיות אלה ייעלמו עם ההתבגרות ('Grow out of it'). אולם, ממצאים שנתקבלו ממספר מחקרי אורך הפריכו את האמונה הזו. נמצא, כי ילדים אשר אובחנו כמסורבלים בהיותם בגיל שש שנים, המשיכו לסבול מבעיות מוטוריות וכן ממגוון קשיים בתחום הלימודי, החברתי והריגושי אף בהגיעם לגיל 16 שנים {{הערה|שם=הערה2|Losse, A., Henderson, S.F., Elliman, D., Hall, D., Knight, E., & Jengmans, M. (1991). Clumsiness in children - Do they grow out of it? A 10-year follow-up study. Developmental Medicine and Child Neurology, 33, 55-68}}. הוכחות להשפעות שיש לבעיות המוטוריות בטווח הארוך נתקבלו במחקריהם של קנטל וחברים{{הערה|שם=הערה3|Cantell, M.H., Smyth, M.M., & Ahonen, T.P. (1994). Clumsiness in adolescence: Educational, motor, and social outcomes of motor delay detected at 5 years. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 115-129}} וכן של גאוז ובורגר {{הערה|שם=הערה4|Geuze, R., & Borger, H. (1993). Children who are clumsy: Five years later. Adapted Physical Activity Quarterly, 10, 10-21.}}, אשר ציינו כי סרבול אינו נגרם מעיכוב בבשלות וכי יש להתייחס אליו כלקות המשפיעה לכל אורך מעגל החיים. לדבריהם, הבעיות בתחום החברתי, הריגושי והאקדמי אשר מתלוות לבעיות המוטוריות עלולות להמשיך ולהשפיע אף במהלך גיל ההתבגרות והבגרות. | ||
− | + | טיפול מוקדם בקשייהם המוטוריים של ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגה בינונית וחמורה עשוי להפחית את ההשלכות השליליות שיש להפרעה זו בתחום הלימודי, הריגושי-חברתי ובכלל בתפקוד היומיומי. מאחר וקיימת חוסר הבנה בנוגע להפרעה זו, ובמקרים לא מעטים היא "מוחלפת" בבעיית מוטיבציה ואי רצון להשקיע מאמץ, הרי שאחד מהצרכים הראשוניים של הילדים עם הפרעה התפתחותית בקואורדינציה (DCD{{כ}}, Developmental Coordination Disorder), של משפחותיהם ושל מוריהם הוא ללמוד ולהבין את המשמעות של המונח DCD, את הסימפטומים של ההפרעה, ההשלכות הנלוות וכן להכיר את אפשרויות ההתערבות. יש להדגיש בפני הגורמים השונים כי תוכניות התערבות במסגרת בית ספרית על ידי מחנכי הכיתות {{הערה|שם=הערה5|1998en, Wrigh &}} וכן על ידי מורים לחינוך גופני עשויות להניב פירות – כל עוד קיימת אבחנה ברורה של מוקדי החוזק וכן של התחומים בהם הילד מציג קשיים. עוד ב-1975 טען גוביי כי לא חשוב מה נעשה, כל עוד משהו נעשה בכדי לעזור לילד עם סרבול מוטורי. בעוד שהצהרה זו לא נתקבלה בעין יפה בזמנו, כיום נראה כי הכרה בקיומה של הבעיה מהווה מרכיב חשוב ומשמעותי לשם יישום תוכניות התערבות. | |
− | |||
− | |||
− | |||
− | טיפול מוקדם בקשייהם המוטוריים של ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגה בינונית וחמורה | ||
== אפידמיולוגיה == | == אפידמיולוגיה == | ||
− | ישנה הטרוגניות המאפיינת גם את קבוצת הילדים עם DCD וגם את אוסף ההגדרות והמינוחים אשר ניתנו להפרעה זו, והיא מערימה קשיים על תהליך הזיהוי והאבחנה. נכון להיום, לא קיים כלי אבחוני מסוים אשר יש באפשרותו לכסות את הטווח הרחב של מיומנות מוטורית תוך בדיקת כלל המאפיינים המתארים ילדים עם DCD. אי לכך, חוקרים שונים עושים שימוש במגוון כלי הערכה של רמת הביצוע המוטורי, הליך אשר, בין היתר, משפיע על דיווחים בלתי אחידים בנוגע לתפוצת הילדים עם DCD{{כ}} | + | ישנה הטרוגניות המאפיינת גם את קבוצת הילדים עם DCD וגם את אוסף ההגדרות והמינוחים אשר ניתנו להפרעה זו, והיא מערימה קשיים על תהליך הזיהוי והאבחנה. נכון להיום, לא קיים כלי אבחוני מסוים אשר יש באפשרותו לכסות את הטווח הרחב של מיומנות מוטורית תוך בדיקת כלל המאפיינים המתארים ילדים עם DCD. אי לכך, חוקרים שונים עושים שימוש במגוון כלי הערכה של רמת הביצוע המוטורי, הליך אשר, בין היתר, משפיע על דיווחים בלתי אחידים בנוגע לתפוצת הילדים עם DCD{{כ}} {{הערה|שם=הערה6|Crawford, S.G., Wilson, N.B., and Dewey, D. (2001). Identifying Developmental Coordination Disorder: Consistency Between Tests. Pysical Occupational Therapy Pediater, 20,29-50}}. בנוסף, לא קיימת אחידות בנקודות החיתוך בכלי האבחון המיושמים לשם קביעת האבחנה של DCD ואי לכך מתקבלת שונות גבוהה בדיווחי ממדי התפוצה {{הערה|שם=הערה7|Piek & Edwards, 1997 }}. דיווחים מסויימים נעים מ–5% ל-10% ({{כ}}{{הערה|שם=הערה8|Henderson, S.E., & Hall, D. (1982). Concomitants of clumsiness in young children. Developmenal Medicine and Child Neurology, 24, 448-460.}}; {{הערה|שם=הערה9|American Psychiatric Association. (1994). Diagnosis and statistical manual of mental health disorders (4th ed. revised). Washington, DC: American Psychiatric Association.}};{{הערה|שם=הערה10|Brenner, M.V., and Gillman,S. (1966). Visuomotor ability in school children a survey. Developmental Medicine and Child Neurology, 8,686-703.}}; {{הערה|שם=הערה11|Gubbay, S.S. (1979). Thje clumsy child. In F.C. Rose (Ed.), Pediatric neurology (pp. 145-160). Cambridge, MA: Blackwell Scientific.}}; {{הערה|שם=הערה12|Iloeje, S.O. (1987). Developmental apraxia among Nigerian children in Enugu, Nigeria. Developmental Medicine and Child Neurology, 29, 502-507.}}; {{הערה|שם=הערה13|Keogh, J.F., Sugden, D.A., Reynard, C.L., & Calkins, J.A. (1979). Identification of clumsy children: Comparisons and comments. Journal of Human Movement Studies, 5, 32-41.}}; {{הערה|שם=הערה14|Van Dellen, T., & Geuze, R.H. (1988). Motor response processing in clumsy children. Journal of Child Psycholoiyg and Psychiatry, 29, 489-500.}}). מקורות אחרים מדווחים על כך כי התפוצה מגיעה ל-15.6% {{כ}}{{הערה|שם=הערה15|Wright, C.H., Sugden, A.D., Ng, R., & Tan, J. (1994). Identification of children with movement problems in Singapore: Usefulness of the movement ABC checklist. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 150-157}} ואף עד ל–19% אחוזים במדגם של ילדים בגיל 9 שנים {{הערה|שם=הערה16|Keogh, J.F., (1968). Incidence and severity of awkwardness among regular school boys and educationally subnormal boys. Research Quarterly,39,806-808. 968}}. בכל אופן, הנתון הנפוץ ביותר בנוגע לתפוצה נע בין 5% ל–6% מכלל ילדי בית הספר היסודי {{הערה|שם=הערה17|Smyth, T.R.(1992). Impaired motor skill (clumsiness) in otherwise normal children: A review. Child care, Health and Development, 18, 283-300.}}. לפי המהדורה הרביעית של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (DSM-4{{כ}}, Diagnostic and Statistical Manual of mental disorders) התפוצה של ילדים עם DCD בין הגילאים 5 ל-11 שנים מוערכת "עד ל-6%" {{הערה|שם=הערה9}}, זאת בעוד שבמהדורה העשירית של ספר הסיווגים הבינלאומי של מחלות (ICD-10{{כ}}, International Classification of Diseases) {{כ}}(1992; 1993) לא מופיע כל אזכור בנוגע לטווח התפוצה של ההפרעה. לפי הור ולרקין {{הערה|שם=הערה18|Hoare, D. and Larkin, D. (1991). Coordination problems in children. National Sports Research Center Review, 18,1-16.}}, ניתן להניח כי אחד מבין כל עשרה ילדים עלול להציג קשיים בקואורדינציה. חוסר אחידות קיים גם בדיווחים המתייחסים להבדלים בין תפוצת הבנים לבין תפוצת הבנות. ישנם דיווחים המצביעים על רוב מובהק של בנים {{הערה|שם=הערה8}}, {{הערה|שם=הערה19|Van Dellen, T., Vaessen, W., & Schoemaker, M.M. (1990). Clumsiness: Definition and selection of subjects. In A.F. Kalverboer (Ed.), Developemental biopsychology: Experimental and observational studies in children at risk (pp. 135-152). ann Arbor: University of Michigan Press.}}, {{הערה|שם=הערה20|Schoemaker, M.M. (1992). Physiotherapy in clumsy children: An effect evaluation study (Thesis, State University of Groningen, The Netherlands). Groningen: Stichting Kinderstudies.}}, אשר מגיע אף ליחס של ארבעה–שבעה בנים לכל בת {{הערה|שם=הערה21|Kadesjo, B., and Gillberg, C. (1998). Attention deficits and clumsiness in Swedish 7-year-old children. Developmental Medicine Child Neurology,40,796-804.}}. זאת בעוד שישנם מחקרים המדווחים על התפלגות שווה של בנים ושל בנות {{הערה|שם=הערה22|Gubbay, S.S. (1975). The clumsy child - A study of developmental apraxic and agnosic ataxia. London: Saunders.}}, {{הערה|שם=הערה23|Maeland, A.F. (1992). Identification of children with motor coordination problems. Adapted Physical Activity Quarterly, 9, 330-342.}}. |
− | מעיון בממצאי התפוצה שנתקבלו במדינות שונות בעולם נמצא כי טווח התפוצה הנו בין 2.7% ל–16% (כולל ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגת חומרה בינונית) - 2.7% בהולנד | + | מעיון בממצאי התפוצה שנתקבלו במדינות שונות בעולם נמצא כי טווח התפוצה הנו בין 2.7% ל–16% (כולל ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגת חומרה בינונית) - 2.7% בהולנד {{הערה|שם=הערה19|}}; 5.9% בניגריה {{הערה|שם=הערה12|}}; 6.7% באוסטרליה; 5% באנגליה {{הערה|שם=הערה22}}, כש-10% נוספים מציגים בעיות דומות אך בדרגת חומרה בינונית; {{הערה|שם=הערה24|Henderson, L., Rose, P. and Henderson, S.E., (1992). Reaction time and movement time in children with developmental coordination disorder. Journal of Child Psychology and Psychiatry, 33, 895-905.}}; 4% בסינגפור כש–12% נוספים בדרגה בינונית והוגדרו כ"ילדים בסיכון" {{הערה|שם=הערה15}}; 4.9% בשוודיה כש-8.6% נוספים בדרגת חומרה בינונית {{הערה|שם=הערה21}}. |
== קליניקה == | == קליניקה == | ||
− | בספרות נעשה שימוש במונחים רבים לתיאור תלמידים בעלי קשיים תנועתיים. חוקרים מתחומי מדע שונים (חינוך, פסיכולוגיה ומדעי החיים), תארו את הילדים בקבוצה זו תוך שימוש במגוון רחב מאוד של מונחים וביטויים. כל אחד מהביטויים שופך אור על הקשיים אותם חווים ילדים עם קשיים בביצוע המוטורי ובחלקם מציינים את הסיבה להפרעה. | + | בספרות נעשה שימוש במונחים רבים לתיאור תלמידים בעלי קשיים תנועתיים. חוקרים מתחומי מדע שונים (חינוך, פסיכולוגיה ומדעי החיים), תארו את הילדים בקבוצה זו תוך שימוש במגוון רחב מאוד של מונחים וביטויים. כל אחד מהביטויים שופך אור על הקשיים אותם חווים ילדים עם קשיים בביצוע המוטורי ובחלקם מציינים את הסיבה להפרעה. אורטון {{הערה|שם=הערה25|Orton, S. T. (1937). Reading, Writing and speech problems in children. London: Champan& Hall.}} היה הראשון אשר התייחס לבעיות ברכישת מיומנות בתחום התנועה כ'סרבול' (Clumsy). מאוחר יותר {{הערה|שם=הערה22}} הציע גוביי כי הילדים בקבוצה זו סובלים מ'סינדרום הילד המסורבל' (Clumsy child syndrome) ואפיין אותם כבעלי חוזק גופני, תחושה וקואורדינציה נורמלית בהתבסס על הערכה נוירולוגית מקובלת, אך כאשר הילדים מבצעים תנועות הדורשות מיומנות הם מציגים קשיים אשר אינם כתוצאה מאב-נורמליות שכלית או נכות פיזית. בדומה, הילדים תוארו על ידי חוקרים שונים תוך הדגשת הסרבול המוטורי והסבל הנגרם לילדים אלה כתוצאה ממסורבלות (Clumsiness){{כ}} {{הערה|שם=הערה3}}, {{הערה|שם=הערה8}}, {{הערה|שם=הערה19}} וממגושמות גופנית (Physical awkwardness){{כ}} {{הערה|שם=הערה23}}, {{הערה|שם=הערה26|Wall, A.E., Reid, G., & Paton, J. (1990). The syndrome of physical awkwardness. In G. Reid (Ed.), Problems in movement control (pp. 283-316). Elsevier Science Publ. B.V.}}. |
− | חוקרים אשר התמקדו בגורמים לקשייהם של הילדים עם הקשיים המוטוריים הציעו מונחים כגון: ליקוי מוטורי (Motor | + | חוקרים אשר התמקדו בגורמים לקשייהם של הילדים עם הקשיים המוטוריים הציעו מונחים כגון: ליקוי מוטורי (Motor impairment){{כ}} {{הערה|שם=הערה27|Whiting, H.T.A., Clark, T.A., & Morris, P.R.A. (1969). A clinical validation of the Stott Test of Motor Impairment. British Journal of Social and Clinical Psychology, 8, 270-274.}}; נזק מוחי מזערי (Minimal brain damage) {{כ}}{{הערה|שם=הערה28|Rusmussen, p., Gilberg, c. Waldenstrom, E. and sevenson, B. (1983). Perceptual, motor and attentional deficits in seven-year0old children: neuorological and neurodevelopmental aspects. Developmental Medicine and Child Neurology, 25,315-333.}} חסר בתפקוד תפיסתי-מוטורי (Perceptual-motor dysfunction) {{כ}}{{הערה|שם=הערה29|Laszlo, J.I., Baistow, P.J., Bartrip, J., and Rolfe, V.T. (1988). Clumsiness or perceptua-motor dysfunction?. In A. Colley, and J. Beech, (Eds). Cognition and Action in Skilled Behaviour. Amsterdam, North Holland.}} ; דיספרקסיה (Dyspraxia){{כ}} {{הערה|שם=הערה31|McGovern, R. (1991). Developmental dyspraxia: or just plain clumsy?. Early years,12,37-38.}}; דיספרקסיה התפתחותית (Developmental dyspraxia){{כ}}{{הערה|שם=הערה31}}, {{הערה|שם=הערה32|Denckla,1984}}; אפרקסיה התפתחותית (Developmental apraxia); אפרקסיה ואגנוזיה התפתחותית (Developmental apraxia and agnosia){{כ}} {{הערה|שם=הערה33|Walton, J.N., Ellis, E., and Court, S.D.M. (1962). Clumsy children: Developmental Apraxia and agnosia. Brain, 85,603-612.}}, ועיכובים בהתפתחות המוטורית (Delays in motor development){{כ}} {{הערה|שם=הערה34|Silva, P.A., and Ross, B.(1980). Gross motor development and delayes in development in early childhood: Assessment and significance. Journal of Human Studies, 6,211-226.}}. אחרים הציעו מונחים המדגישים כי הקושי של הילדים עם הסרבול המוטורי בא לידי ביטוי בעיקר ביכולת לתאם את תנועותיהם, מאפיין המשקף את התפקוד הנוירו-מוטורי כגון: בעיות בקואורדינציה (Coordination problems){{כ}} {{הערה|שם=הערה35|O'beirne, C., Larkin, D., and Cable, T.(1994). Coordination problems and anaerobic performance in children. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 141-149.}}; קשיים בקואורדינציה (Coordination difficulties){{כ}} {{הערה|שם=הערה36|Sugden, D.A., and Henderson, S.E. (1994). Back to basics: help with movement. Special children,75.}}; בעיות בקואורדינציה המוטורית (Motor coordination problems){{כ}} {{הערה|שם=הערה23}}. חוקרים אחרים העדיפו להדגיש את הקושי בביצוע התנועות והציעו מונחים כגון: בעיות בתנועה (Movement problems){{כ}} {{הערה|שם=הערה15}}; קשיים בתנועה (Movement difficulties){{כ}} {{הערה|שם=הערה15}}; קשיים בתנועה מיומנת (Movement skill problems){{כ}} {{הערה|שם=הערה37|Sugden, D.A. and Sugden, L. (1991). The assessment of movement skill problems in 7 and 9 year-old children. British Journal of Educational Psychology, 61, 329-345.}}. |
− | התיאור המקיף של המונחים נועד להמחיש עד כמה קיימת בספרות חוסר אחידות בנוגע לתיאורים הניתנים לילדים עם קשיים מוטוריים. ניתן להבחין, כי לעיתים חוקרים מסוימים משתמשים במינוחים שונים לתיאור הילד עם קשיים מוטוריים. המגוון הרב של התיאורים, המושגים והרמזים באשר למקור הבעיה, גרם במשך שנים לקושי ולבלבול בתהליך האיתור, האבחון והזיהוי של הילד ובטיפול בו | + | התיאור המקיף של המונחים נועד להמחיש עד כמה קיימת בספרות חוסר אחידות בנוגע לתיאורים הניתנים לילדים עם קשיים מוטוריים. ניתן להבחין, כי לעיתים חוקרים מסוימים משתמשים במינוחים שונים לתיאור הילד עם קשיים מוטוריים. המגוון הרב של התיאורים, המושגים והרמזים באשר למקור הבעיה, גרם במשך שנים לקושי ולבלבול בתהליך האיתור, האבחון והזיהוי של הילד ובטיפול בו {{הערה|שם=הערה38|יזדי עוגב, א. (1995). התפתחות מוטורית תקינה מול לקוייה: היבטים תיאורטיים וישומיים. נתניה: מכון ווינגייט}}. |
− | מאפייניו המוטוריים של ילד אשר סובל מ-DCD סוכמו בהרחבה על ידי הנדרסון | + | מאפייניו המוטוריים של ילד אשר סובל מ-DCD סוכמו בהרחבה על ידי הנדרסון {{הערה|שם=הערה39|Henderson, S.E. (1992). Clumsiness or developmental coordination disorder: a neglected handicap. Current Pediatrics, 2, 158-162.}}, אשר הדגישה כי קיימת עדות לאיטיות בהתפתחות השליטה במיומנויות התפקודיות, אשר מאפשרות לילדים לשלוט בסביבתם אגב הפעלה של מיומנויות תפקודיות אלה. מלבד עיכוב בהתפתחות המוטורית, נמצא כי ילדים עם DCD מציגים אף איטיות בלמידה של מיומנויות מוטוריות הנדרשות בחיי היום יום בהשוואה לילדים בני גילם אשר מציגים התפתחות תקינה. זאת למרות שהם בעלי מנת משכל תקינה ואף חופשיים מאבחנה של הפרעות נוירולוגיות. האיטיות ברכישת מיומנויות מוטוריות גורמת לכך שהביצוע של ילדים אלה לקוי במידה משמעותית עד כדי כך שהם מציגים קושי בביצוע פעילויות יומיומיות במסגרת הביתית (לדוגמא: לבוש, רחצה), וכן במסגרת הבית-ספרית (לדוגמא: כתיבה, פעילויות ספורט, מעורבות באינטראקציות חברתיות) {{הערה|שם=הערה40|Dewey, D. and Wilson, N. B. (2001). Developmental Coordination Disorder: What Is It?. Pysical Occupational Therapy Pediater, 20,5-27.}}. ילדים עם DCD מציגים נטייה לבצע משימות ביתר איטיות על חשבון השגת דיוק בתוצרי עבודתם. כך גם נמצא כי דפוס אחיזת כלי הכתיבה אינו בוגר וקיימת נטייה להשקיע לחץ מוגזם בכתיבה אשר נראה כי נובעת משליטה מוטורית חלשה בקואורדינציה העדינה {{הערה|שם=הערה41|Polatajko,H. F., & Missiuna, C. (1995). An international consensus on children. With developmental coordination disorder. Canadian Journal of occupational therapy.}}. בופרד וחברים {{הערה|שם=הערה42|Bouffard, M.E., Watkinson, J., Thompson, P.L., Causgrove Dunn, L.J., and Romanow, S.K.E. (1996). A test of the activity deficit hypothesis with children with movement difficulties. Adapted Physical Activity Quarterly, 13, 61-73.}}, מצאו כי ילדים עם קשיים בתנועה היו פחות פעילים מבחינה פיזית בחצר בית הספר בהשוואה לילדים בני גילם ללא קשיים בתנועה. |
− | קבוצת הילדים בעלי הפרעה התפתחותית בקואורדינציה מאופיינת בהטרוגניות, ולכל פרט בה ישנו פרופיל שונה של בעיות(, | + | קבוצת הילדים בעלי הפרעה התפתחותית בקואורדינציה מאופיינת בהטרוגניות, ולכל פרט בה ישנו פרופיל שונה של בעיות{{הערה|שם=הערה4|}}, {{הערה|שם=הערה43|Dewey, D. (1993). Error analysis of limb and orfacial praxis in children With developmental motor deficits. Brain Cognition, 23,203-221.}}, {{הערה|שם=הערה44|Dewey, D. and Kaplan, B.J. (1992). Analysis of praxis task demands in the assessment of children with developmental motor deficits. Dev Neuropsychol, 8,367-379.}}, {{הערה|שם=הערה45|Dewey, D. and Kaplan, B. J. (1994). Subtyping of developmental motor deficits. Developmental. Neuropsychology, 265-284.}}, {{הערה|שם=הערה46|Missiuna, c. (1994). Motor skills acquisition skills acquisition in children with developmental coordination disorder. Adapted Physical Activity Quarterly, 11 ,214-235.}}. חלק מהילדים מציגים קשיים בכל מטלה הדורשת שליטה מוטורית. אחרים סובלים מקשיים בעיקר בתחום הקואורדינציה המוטורית העדינה, אשר משפיעה על תפקודו של הילד בכל הקשור במטלות בית-ספריות (העתקה, ציור, גזירה, הדבקה וכדומה). זאת בעוד שיש ילדים אשר אצלם הקשיים באים לידי ביטוי בשיווי משקל ובביצוע מיומנויות כדור {{הערה|שם=הערה47|Hoare, D. (1994). Subtypes of developmental coordination disorder. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 158-169.}}, אשר מבליטים את מגושמותו של הילד בהופעתו החיצונית. ההטרוגניות אינה באה לידי ביטוי רק במגוון הקשיים כי אם גם בדרגות החומרה של הקשיים אצל אינדיבידואלים שונים. מכאן, שלא ניתן לקבוע כי קיים ילד "מסורבל טיפוסי". |
− | התופעות אשר קשורות עם DCD הן רבות מספור ואינן מוגבלות רק למיומנויות המוטוריות הניתנות להבחנה בקלות יחסית. ההטרוגניות המאפיינת את קבוצת הילדים עם DCD, באה לידי ביטוי אף בקשיים נלווים אשר עלולים לבלום את התקדמות הילד בלימודים | + | התופעות אשר קשורות עם DCD הן רבות מספור ואינן מוגבלות רק למיומנויות המוטוריות הניתנות להבחנה בקלות יחסית. ההטרוגניות המאפיינת את קבוצת הילדים עם DCD, באה לידי ביטוי אף בקשיים נלווים אשר עלולים לבלום את התקדמות הילד בלימודים {{הערה|שם=הערה2}}. |
== אבחנה == | == אבחנה == | ||
− | במשך שנים רבות, להפרעה בתחום המוטורי לא ניתן | + | במשך שנים רבות, להפרעה בתחום המוטורי לא ניתן תוקף רשמי כהפרעה ייחודית שיש לייחס לה חשיבות מדרגה ראשונה. ממצאי מחקרים שונים תרמו במידה רבה להעלאת המודעות בנוגע לקשייהם של ילדים עם בעיות בקואורדינציה המוטורית. הידע שהלך והצטבר סיפק לגיטימציה להימצאותה של הפרעה נפרדת אשר באה לידי ביטוי ברכישת מיומנויות מוטוריות, ואשר דורשת התייחסות מיוחדת בנוגע לאטיולוגיה, אבחנה והתערבות {{הערה|שם=הערה40}}. המפנה המשמעותי בעניין זה בא לידי ביטוי בהגדרה רשמית שהופיעה לראשונה ב-1987 ב-DSM-3, אשר קבעה את המונח 'הפרעה התפתחותית בקואורדינציה'; וכן באבחנה שנקבעה על ידי ארגון הבריאות העולמי {{הערה|שם=הערה48|World Health Organisation. (1992). (1992). International Statistical Classification of Diseases and Related Health problems. Tenth Edition Volum 1 ICD-10. Geneva, The author. ICD-10 (1993). Classification of Mental and Behavioral Disorders: Diasnostic Criteria for research. Geneva, World Health Organisation.}} אשר קבע את המונח 'הפרעה התפתחותית ייחודית של התפקוד המוטורי' (Developmental disorder of motor function Specific), כפי שהוא מופיע ב-ICD-10. אבחנות אלה, ללא ספק, תרמו לקבלה באופן רשמי של הפרעה התפתחותית בקואורדינציה כהפרעה שיש להתייחס אליה בדרגת חשיבות ראשונה בכל הקשור ב"חריגות" בהתפתחותם ובתפקודם המוטורי של ילדים. |
+ | |||
+ | לפי ה-DSM-4, הקריטריונים להפרעה התפתחותית בקואורדינציה הם {{הערה|שם=הערה9}}: | ||
+ | *קריטריון א' - ליקוי משמעותי בהתפתחות של הקואורדינציה המוטורית | ||
+ | *קריטריון ב' - האבחנה נעשית רק באם הליקוי מפריע להישגים אקדמיים או בביצוע פעילויות של היום יום | ||
+ | *קריטריון ג' - האבחנה ניתנת באם קשיי הקואורדינציה אינם כתוצאה ממצב רפואי כללי [כמו [[שיתוק מוחי]], [[המיפלגיה]] (Hemiplegia), או [[ניוון שרירים|ניוון שרירי]]) או הפרעה התפתחותית חמורה | ||
+ | *קריטריון ד' - באם קיים מצב של [[פיגור שכלי]], הקשיים המוטוריים הם נוספים לאותם הקשיים אשר בדרך כלל מאפיינים מצב זה | ||
− | + | לפי הגדרה זו, רמת הביצוע המוטורי של ילדים אלה נמוכה מגבולות הנורמה המקובלת ביחס לילדים בני גילם, ובחיי היום יום הם מציגים קושי בביצוע מיומנויות מוטוריות ברמה המצופה מילדים בני גילם. מדובר בילדים אשר מציגים קשיים תנועתיים משמעותיים מבלי שיאופיינו במצבים פתולוגיים ידועים ("Without obvious pathological conditions") של המערכת העצבית-שרירית. נמצא כי הפרעה התפתחותית בקואורדינציה, בדרך כלל מתקשרת להפרעות אחרות כגון: [[הפרעות למידה]], [[הפרעות בתקשורת]], [[הפרעת התנהגות]], ו[[הפרעת קשב|הפרעת קשב והיפראקטיביות]] {{הערה|שם=הערה49|Synopsis of psychiatry: Behavioral (Kaplan, H.I., Sadock, B.J., and Grebb, J.A.) 1994 sciences, clinical psychiatry (7th ed.). Baltimore: Williams & Wilkins.}}. | |
==פרוגנוזה== | ==פרוגנוזה== | ||
− | ילדים אשר אובחנו כ"מסורבלים" בשנות הילדות, היו בדרגה גבוהה יותר של סיכון לקשיי למידה בגיל מאוחר יותר, בהשוואה לילדים ללא סרבול מוטורי | + | ילדים אשר אובחנו כ"מסורבלים" בשנות הילדות, היו בדרגה גבוהה יותר של סיכון לקשיי למידה בגיל מאוחר יותר, בהשוואה לילדים ללא סרבול מוטורי {{הערה|שם=הערה34}}, {{הערה|שם=הערה50|Hadders-Algra, M., Huisjes, H.J., and Touwen, B.C.L. (1988). Perinatal risk factors and minor neurological dysfunction: Significanc for behaviour and school achievement at nine years. Developmental Medicine Child Neurology,30,482-491.}}, {{הערה|שם=הערה51|Drillien, C. and Drummond, M. (1983). Clinics in developmental medicine, Vol. 86: Developmental screening and the child with special needs: A population study of 5000 children. London: S.I.M.P. with Heineman Medical.}}. יחד עם זאת, מספר מחקרים דיווחו על קשרי גומלין בין הפרעה התפתחותית בקואורדינציה לבין קשיים בביצוע האקדמי {{הערה|שם=הערה2}}, {{הערה|שם=הערה3}}, {{הערה|שם=הערה52|Kaplan, B. J., Wilson, B. N., and Dewey, D. M., and Crawford S.G. (1998). DCD may not be a discrete disorder. Human Movement Science. 17,471-490.}}. במחקרים אלה דווח כי ילדים שאובחנו עם DCD, השיגו הישגים נמוכים יותר באופן משמעותי בהשוואה לילדים בקבוצת הביקורת במבחנים של מיומנויות אקדמיות כמו קריאה, איות ומתמטיקה, וכן במבחנים אשר בודקים מהירות כתיבה. לא כל הילדים שהם בעלי בעיות מוטוריות סובלים גם מקשיים בלמידה {{הערה|שם=הערה3}}, {{הערה|שם=הערה45}}, {{הערה|שם=הערה46}}, {{הערה|שם=הערה53|Gubbay, S.S. (1978). The management of developmental apraxia. Developmental Medicine Child Neurology,20,643-646.}}. אי לכך, חשוב לאבחן את הביצועים האקדמיים של ילדים עם DCD, במיוחד באותם תחומים הדורשים שליטה מוטורית {{הערה|שם=הערה40}}. מכל מקום, אי אבחנה של בעיות לימודיות, לכשעצמו, אינו מהווה קריטריון מספק בכדי לשלול DCD. לדוגמא, ילדים אשר סובלים מהפרעת למידה בלתי מילולית (Nonverbal learning disorder) (הפרעה של ההמיספרה הימנית), משיגים הישגים טובים באוצר מילים, בקריאה, באיות ובהבעה עצמית, אולם הם מציגים, בין היתר, קשיים במשימות הדורשות יכולות של ארגון חזותי-מרחבי אשר מקשים על הישגיהם במתמטיקה ובמטלות היום יום; בהסתגלות למצבים חדשים, בהבנה של סימנים ורמזים בלתי מילוליים אשר מקשים על הסתגלותם החברתית; וכן בביצוע מיומנויות מוטוריות עקב קשיים בקואורדינציה, בשיווי משקל ובמיומנויות עדינות. נמצא כי ילדים אלה אינם מזוהים כילדים עם צרכים מיוחדים במידה מספקת על ידי הוריהם ומוריהם. זאת מכיוון שהם נתפסים כבעלי יכולת גבוהה בתחום המילולי והלימודי. ילדים אלה הם בקבוצת סיכון להתפתחותן של בעיות ריגושיות ופסיכיאטריות עד כדי [[אובדנות|התאבדות]] {{הערה|שם=הערה54|Badian, 1992}}. |
− | מלבד קשיים בתחום הלימודי, קיימת סכנה כי בעיות בתחום בקואורדינציה עלולות לגרום אף לקשיים בתחום הריגושי והחברתי. | + | מלבד קשיים בתחום הלימודי, קיימת סכנה כי בעיות בתחום בקואורדינציה עלולות לגרום אף לקשיים בתחום הריגושי והחברתי. מחקרים רבים הוכיחו כי בעיות ריגושיות וחברתיות מאפיינות ילדים בעלי בעיות בקואורדינציה המוטורית {{הערה|שם=הערה55|Kalliopuska, M., & Karila, I. (1987). Association of motor performance and cognitive, linguistic and socioemotional factors. Perceptual and Motor Skills, 65, 399-405.}}, {{הערה|שם=הערה56|O’Dwyer, S. (1987). Characteristics of highly and poorly co-ordinated children. The Irish Journal of Psychology, 8, 1, 1-8.}}, {{הערה|שם=הערה57|Shaw, L., Levine, M.D., & Belfer, M. (1982). Developmental double Jeoprady: A study of clumsiness and self-esteem in children with learning problems. Developmental and Behavioral Pediatrics, 31, 191-196.}}, {{הערה|שם=הערה58|Van Rossum, J.H.A., & Vermeer, A. (1990). Perceived competence: A validation study in the field of motoric remeidal teaching. International Journal of Disability, Development and Education, 37, 1, 71-91.}}, {{הערה|שם=הערה59|Henderson, S.E., May, D.S., & Umney, M. (1989). An exploratory study of goal-setting behavior, self-concept and locus of control in children with movement difficulties. European Journal of Special Needs Education, 4(1), 1-14.}}, {{הערה|שם=הערה60|Kalverboer, A.F., De Vries, H.J., & Van Dellen, T. (1990). Social behavior in clumsy children as rated by parents and teachers. In A.F. Kalverboer (Ed.), Developmental biopsychology: Experimental and observational studies in childlren at risk (pp. 257-269). Ann Arbor: University of Michigan Press}}. בסיכום המחקר שנערך על ידי בופרד וחברים {{הערה|שם=הערה42}}, המחברים מדגישים שתלמידים עם בעיות בקואורדינציה המוטורית, באופן כללי, מפתחים אורח חיים המעמיד בסיכון את יכולתם לפתח מיומנויות מוטוריות, ליצור קשרים חברתיים, וכן את בריאותם וכושרם הגופני. |
==ביבליוגרפיה== | ==ביבליוגרפיה== | ||
− | |||
<blockquote> | <blockquote> | ||
<div style="text-align: left; direction: ltr"> | <div style="text-align: left; direction: ltr"> | ||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
* Henderson, S.E. and Sugden, D.A.(1991). Signposts to special needs: Pupils with Motor Impairment. National Children Burea. Nottingham, New Amold. | * Henderson, S.E. and Sugden, D.A.(1991). Signposts to special needs: Pupils with Motor Impairment. National Children Burea. Nottingham, New Amold. | ||
− | + | {{הערות שוליים}} | |
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
</div> | </div> | ||
</blockquote> | </blockquote> |
גרסה אחרונה מ־03:48, 3 בדצמבר 2020
הפרעה התפתחותית בקואורדינציה | ||
---|---|---|
Developmental Coordination Disorder | ||
שמות נוספים | DCD | |
ICD-10 | Chapter F 80. Chapter F 83. | |
ICD-9 | 307
315 |
|
יוצר הערך | ד"ר אורלי יזדי-עוגב | |
במהלך שנות הילדות ובית הספר היסודי, מומחיות בביצוע המוטורי מהווה גורם מרכזי לשם צבירת הצלחות בביצוע מיומנויות הנדרשות בחיי היום יום, בלמידה, במשחקים ובתחרויות. גזירה, ציור, העתקה, כתיבה, שרטוט, עבודות במלאכת יד, נגינה, ריצה, קפיצה, זריקה, תפיסה ובעיטה מהוות רק חלק מהמיומנויות הבסיסיות אשר נדרשות מהילדים במסגרת הבית-ספרית. שליטה במיומנויות מוטוריות מהווה אף גורם חשוב בהתפתחות החברתית והריגושית של ילדים. אצל רוב הילדים, ההתפתחות של המיומנויות המוטוריות מתרחשת בקלות יחסית. בכל אופן, בקרב אוכלוסיית ילדי בית הספר היסודי, ישנם תלמידים המציגים רמה נמוכה בביצוע מיומנויות מוטוריות בהשוואה לילדים בני גילם. אמנם בעייתם המרכזית הינה מוטורית, אך בדרך כלל לבעיה זו נלווים קשיים בתחום התפקודי היומיומי, הריגושי-חברתי, ההתנהגותי והלימודי[1].
ההתייחסות לבעיות בקואורדינציה המוטורית במהלך הילדות הייתה מינורית, כי לא אחת רווחה האמונה כי בכל המקרים של בעיות מוטוריות, מלבד החמורים שבהם, הסיבה נעוצה בעיכוב בבשלות של מיומנויות מוטוריות, ולכן הבעיות והסבל מבעיות אלה ייעלמו עם ההתבגרות ('Grow out of it'). אולם, ממצאים שנתקבלו ממספר מחקרי אורך הפריכו את האמונה הזו. נמצא, כי ילדים אשר אובחנו כמסורבלים בהיותם בגיל שש שנים, המשיכו לסבול מבעיות מוטוריות וכן ממגוון קשיים בתחום הלימודי, החברתי והריגושי אף בהגיעם לגיל 16 שנים [2]. הוכחות להשפעות שיש לבעיות המוטוריות בטווח הארוך נתקבלו במחקריהם של קנטל וחברים[3] וכן של גאוז ובורגר [4], אשר ציינו כי סרבול אינו נגרם מעיכוב בבשלות וכי יש להתייחס אליו כלקות המשפיעה לכל אורך מעגל החיים. לדבריהם, הבעיות בתחום החברתי, הריגושי והאקדמי אשר מתלוות לבעיות המוטוריות עלולות להמשיך ולהשפיע אף במהלך גיל ההתבגרות והבגרות.
טיפול מוקדם בקשייהם המוטוריים של ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגה בינונית וחמורה עשוי להפחית את ההשלכות השליליות שיש להפרעה זו בתחום הלימודי, הריגושי-חברתי ובכלל בתפקוד היומיומי. מאחר וקיימת חוסר הבנה בנוגע להפרעה זו, ובמקרים לא מעטים היא "מוחלפת" בבעיית מוטיבציה ואי רצון להשקיע מאמץ, הרי שאחד מהצרכים הראשוניים של הילדים עם הפרעה התפתחותית בקואורדינציה (DCD, Developmental Coordination Disorder), של משפחותיהם ושל מוריהם הוא ללמוד ולהבין את המשמעות של המונח DCD, את הסימפטומים של ההפרעה, ההשלכות הנלוות וכן להכיר את אפשרויות ההתערבות. יש להדגיש בפני הגורמים השונים כי תוכניות התערבות במסגרת בית ספרית על ידי מחנכי הכיתות [5] וכן על ידי מורים לחינוך גופני עשויות להניב פירות – כל עוד קיימת אבחנה ברורה של מוקדי החוזק וכן של התחומים בהם הילד מציג קשיים. עוד ב-1975 טען גוביי כי לא חשוב מה נעשה, כל עוד משהו נעשה בכדי לעזור לילד עם סרבול מוטורי. בעוד שהצהרה זו לא נתקבלה בעין יפה בזמנו, כיום נראה כי הכרה בקיומה של הבעיה מהווה מרכיב חשוב ומשמעותי לשם יישום תוכניות התערבות.
אפידמיולוגיה
ישנה הטרוגניות המאפיינת גם את קבוצת הילדים עם DCD וגם את אוסף ההגדרות והמינוחים אשר ניתנו להפרעה זו, והיא מערימה קשיים על תהליך הזיהוי והאבחנה. נכון להיום, לא קיים כלי אבחוני מסוים אשר יש באפשרותו לכסות את הטווח הרחב של מיומנות מוטורית תוך בדיקת כלל המאפיינים המתארים ילדים עם DCD. אי לכך, חוקרים שונים עושים שימוש במגוון כלי הערכה של רמת הביצוע המוטורי, הליך אשר, בין היתר, משפיע על דיווחים בלתי אחידים בנוגע לתפוצת הילדים עם DCD [6]. בנוסף, לא קיימת אחידות בנקודות החיתוך בכלי האבחון המיושמים לשם קביעת האבחנה של DCD ואי לכך מתקבלת שונות גבוהה בדיווחי ממדי התפוצה [7]. דיווחים מסויימים נעים מ–5% ל-10% ([8]; [9];[10]; [11]; [12]; [13]; [14]). מקורות אחרים מדווחים על כך כי התפוצה מגיעה ל-15.6% [15] ואף עד ל–19% אחוזים במדגם של ילדים בגיל 9 שנים [16]. בכל אופן, הנתון הנפוץ ביותר בנוגע לתפוצה נע בין 5% ל–6% מכלל ילדי בית הספר היסודי [17]. לפי המהדורה הרביעית של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (DSM-4, Diagnostic and Statistical Manual of mental disorders) התפוצה של ילדים עם DCD בין הגילאים 5 ל-11 שנים מוערכת "עד ל-6%" [9], זאת בעוד שבמהדורה העשירית של ספר הסיווגים הבינלאומי של מחלות (ICD-10, International Classification of Diseases) (1992; 1993) לא מופיע כל אזכור בנוגע לטווח התפוצה של ההפרעה. לפי הור ולרקין [18], ניתן להניח כי אחד מבין כל עשרה ילדים עלול להציג קשיים בקואורדינציה. חוסר אחידות קיים גם בדיווחים המתייחסים להבדלים בין תפוצת הבנים לבין תפוצת הבנות. ישנם דיווחים המצביעים על רוב מובהק של בנים [8], [19], [20], אשר מגיע אף ליחס של ארבעה–שבעה בנים לכל בת [21]. זאת בעוד שישנם מחקרים המדווחים על התפלגות שווה של בנים ושל בנות [22], [23].
מעיון בממצאי התפוצה שנתקבלו במדינות שונות בעולם נמצא כי טווח התפוצה הנו בין 2.7% ל–16% (כולל ילדים עם בעיות מוטוריות בדרגת חומרה בינונית) - 2.7% בהולנד [19]; 5.9% בניגריה [12]; 6.7% באוסטרליה; 5% באנגליה [22], כש-10% נוספים מציגים בעיות דומות אך בדרגת חומרה בינונית; [24]; 4% בסינגפור כש–12% נוספים בדרגה בינונית והוגדרו כ"ילדים בסיכון" [15]; 4.9% בשוודיה כש-8.6% נוספים בדרגת חומרה בינונית [21].
קליניקה
בספרות נעשה שימוש במונחים רבים לתיאור תלמידים בעלי קשיים תנועתיים. חוקרים מתחומי מדע שונים (חינוך, פסיכולוגיה ומדעי החיים), תארו את הילדים בקבוצה זו תוך שימוש במגוון רחב מאוד של מונחים וביטויים. כל אחד מהביטויים שופך אור על הקשיים אותם חווים ילדים עם קשיים בביצוע המוטורי ובחלקם מציינים את הסיבה להפרעה. אורטון [25] היה הראשון אשר התייחס לבעיות ברכישת מיומנות בתחום התנועה כ'סרבול' (Clumsy). מאוחר יותר [22] הציע גוביי כי הילדים בקבוצה זו סובלים מ'סינדרום הילד המסורבל' (Clumsy child syndrome) ואפיין אותם כבעלי חוזק גופני, תחושה וקואורדינציה נורמלית בהתבסס על הערכה נוירולוגית מקובלת, אך כאשר הילדים מבצעים תנועות הדורשות מיומנות הם מציגים קשיים אשר אינם כתוצאה מאב-נורמליות שכלית או נכות פיזית. בדומה, הילדים תוארו על ידי חוקרים שונים תוך הדגשת הסרבול המוטורי והסבל הנגרם לילדים אלה כתוצאה ממסורבלות (Clumsiness) [3], [8], [19] וממגושמות גופנית (Physical awkwardness) [23], [26].
חוקרים אשר התמקדו בגורמים לקשייהם של הילדים עם הקשיים המוטוריים הציעו מונחים כגון: ליקוי מוטורי (Motor impairment) [27]; נזק מוחי מזערי (Minimal brain damage) [28] חסר בתפקוד תפיסתי-מוטורי (Perceptual-motor dysfunction) [29] ; דיספרקסיה (Dyspraxia) [30]; דיספרקסיה התפתחותית (Developmental dyspraxia)[30], [31]; אפרקסיה התפתחותית (Developmental apraxia); אפרקסיה ואגנוזיה התפתחותית (Developmental apraxia and agnosia) [32], ועיכובים בהתפתחות המוטורית (Delays in motor development) [33]. אחרים הציעו מונחים המדגישים כי הקושי של הילדים עם הסרבול המוטורי בא לידי ביטוי בעיקר ביכולת לתאם את תנועותיהם, מאפיין המשקף את התפקוד הנוירו-מוטורי כגון: בעיות בקואורדינציה (Coordination problems) [34]; קשיים בקואורדינציה (Coordination difficulties) [35]; בעיות בקואורדינציה המוטורית (Motor coordination problems) [23]. חוקרים אחרים העדיפו להדגיש את הקושי בביצוע התנועות והציעו מונחים כגון: בעיות בתנועה (Movement problems) [15]; קשיים בתנועה (Movement difficulties) [15]; קשיים בתנועה מיומנת (Movement skill problems) [36].
התיאור המקיף של המונחים נועד להמחיש עד כמה קיימת בספרות חוסר אחידות בנוגע לתיאורים הניתנים לילדים עם קשיים מוטוריים. ניתן להבחין, כי לעיתים חוקרים מסוימים משתמשים במינוחים שונים לתיאור הילד עם קשיים מוטוריים. המגוון הרב של התיאורים, המושגים והרמזים באשר למקור הבעיה, גרם במשך שנים לקושי ולבלבול בתהליך האיתור, האבחון והזיהוי של הילד ובטיפול בו [37].
מאפייניו המוטוריים של ילד אשר סובל מ-DCD סוכמו בהרחבה על ידי הנדרסון [38], אשר הדגישה כי קיימת עדות לאיטיות בהתפתחות השליטה במיומנויות התפקודיות, אשר מאפשרות לילדים לשלוט בסביבתם אגב הפעלה של מיומנויות תפקודיות אלה. מלבד עיכוב בהתפתחות המוטורית, נמצא כי ילדים עם DCD מציגים אף איטיות בלמידה של מיומנויות מוטוריות הנדרשות בחיי היום יום בהשוואה לילדים בני גילם אשר מציגים התפתחות תקינה. זאת למרות שהם בעלי מנת משכל תקינה ואף חופשיים מאבחנה של הפרעות נוירולוגיות. האיטיות ברכישת מיומנויות מוטוריות גורמת לכך שהביצוע של ילדים אלה לקוי במידה משמעותית עד כדי כך שהם מציגים קושי בביצוע פעילויות יומיומיות במסגרת הביתית (לדוגמא: לבוש, רחצה), וכן במסגרת הבית-ספרית (לדוגמא: כתיבה, פעילויות ספורט, מעורבות באינטראקציות חברתיות) [39]. ילדים עם DCD מציגים נטייה לבצע משימות ביתר איטיות על חשבון השגת דיוק בתוצרי עבודתם. כך גם נמצא כי דפוס אחיזת כלי הכתיבה אינו בוגר וקיימת נטייה להשקיע לחץ מוגזם בכתיבה אשר נראה כי נובעת משליטה מוטורית חלשה בקואורדינציה העדינה [40]. בופרד וחברים [41], מצאו כי ילדים עם קשיים בתנועה היו פחות פעילים מבחינה פיזית בחצר בית הספר בהשוואה לילדים בני גילם ללא קשיים בתנועה.
קבוצת הילדים בעלי הפרעה התפתחותית בקואורדינציה מאופיינת בהטרוגניות, ולכל פרט בה ישנו פרופיל שונה של בעיות[4], [42], [43], [44], [45]. חלק מהילדים מציגים קשיים בכל מטלה הדורשת שליטה מוטורית. אחרים סובלים מקשיים בעיקר בתחום הקואורדינציה המוטורית העדינה, אשר משפיעה על תפקודו של הילד בכל הקשור במטלות בית-ספריות (העתקה, ציור, גזירה, הדבקה וכדומה). זאת בעוד שיש ילדים אשר אצלם הקשיים באים לידי ביטוי בשיווי משקל ובביצוע מיומנויות כדור [46], אשר מבליטים את מגושמותו של הילד בהופעתו החיצונית. ההטרוגניות אינה באה לידי ביטוי רק במגוון הקשיים כי אם גם בדרגות החומרה של הקשיים אצל אינדיבידואלים שונים. מכאן, שלא ניתן לקבוע כי קיים ילד "מסורבל טיפוסי".
התופעות אשר קשורות עם DCD הן רבות מספור ואינן מוגבלות רק למיומנויות המוטוריות הניתנות להבחנה בקלות יחסית. ההטרוגניות המאפיינת את קבוצת הילדים עם DCD, באה לידי ביטוי אף בקשיים נלווים אשר עלולים לבלום את התקדמות הילד בלימודים [2].
אבחנה
במשך שנים רבות, להפרעה בתחום המוטורי לא ניתן תוקף רשמי כהפרעה ייחודית שיש לייחס לה חשיבות מדרגה ראשונה. ממצאי מחקרים שונים תרמו במידה רבה להעלאת המודעות בנוגע לקשייהם של ילדים עם בעיות בקואורדינציה המוטורית. הידע שהלך והצטבר סיפק לגיטימציה להימצאותה של הפרעה נפרדת אשר באה לידי ביטוי ברכישת מיומנויות מוטוריות, ואשר דורשת התייחסות מיוחדת בנוגע לאטיולוגיה, אבחנה והתערבות [39]. המפנה המשמעותי בעניין זה בא לידי ביטוי בהגדרה רשמית שהופיעה לראשונה ב-1987 ב-DSM-3, אשר קבעה את המונח 'הפרעה התפתחותית בקואורדינציה'; וכן באבחנה שנקבעה על ידי ארגון הבריאות העולמי [47] אשר קבע את המונח 'הפרעה התפתחותית ייחודית של התפקוד המוטורי' (Developmental disorder of motor function Specific), כפי שהוא מופיע ב-ICD-10. אבחנות אלה, ללא ספק, תרמו לקבלה באופן רשמי של הפרעה התפתחותית בקואורדינציה כהפרעה שיש להתייחס אליה בדרגת חשיבות ראשונה בכל הקשור ב"חריגות" בהתפתחותם ובתפקודם המוטורי של ילדים.
לפי ה-DSM-4, הקריטריונים להפרעה התפתחותית בקואורדינציה הם [9]:
- קריטריון א' - ליקוי משמעותי בהתפתחות של הקואורדינציה המוטורית
- קריטריון ב' - האבחנה נעשית רק באם הליקוי מפריע להישגים אקדמיים או בביצוע פעילויות של היום יום
- קריטריון ג' - האבחנה ניתנת באם קשיי הקואורדינציה אינם כתוצאה ממצב רפואי כללי [כמו שיתוק מוחי, המיפלגיה (Hemiplegia), או ניוון שרירי) או הפרעה התפתחותית חמורה
- קריטריון ד' - באם קיים מצב של פיגור שכלי, הקשיים המוטוריים הם נוספים לאותם הקשיים אשר בדרך כלל מאפיינים מצב זה
לפי הגדרה זו, רמת הביצוע המוטורי של ילדים אלה נמוכה מגבולות הנורמה המקובלת ביחס לילדים בני גילם, ובחיי היום יום הם מציגים קושי בביצוע מיומנויות מוטוריות ברמה המצופה מילדים בני גילם. מדובר בילדים אשר מציגים קשיים תנועתיים משמעותיים מבלי שיאופיינו במצבים פתולוגיים ידועים ("Without obvious pathological conditions") של המערכת העצבית-שרירית. נמצא כי הפרעה התפתחותית בקואורדינציה, בדרך כלל מתקשרת להפרעות אחרות כגון: הפרעות למידה, הפרעות בתקשורת, הפרעת התנהגות, והפרעת קשב והיפראקטיביות [48].
פרוגנוזה
ילדים אשר אובחנו כ"מסורבלים" בשנות הילדות, היו בדרגה גבוהה יותר של סיכון לקשיי למידה בגיל מאוחר יותר, בהשוואה לילדים ללא סרבול מוטורי [33], [49], [50]. יחד עם זאת, מספר מחקרים דיווחו על קשרי גומלין בין הפרעה התפתחותית בקואורדינציה לבין קשיים בביצוע האקדמי [2], [3], [51]. במחקרים אלה דווח כי ילדים שאובחנו עם DCD, השיגו הישגים נמוכים יותר באופן משמעותי בהשוואה לילדים בקבוצת הביקורת במבחנים של מיומנויות אקדמיות כמו קריאה, איות ומתמטיקה, וכן במבחנים אשר בודקים מהירות כתיבה. לא כל הילדים שהם בעלי בעיות מוטוריות סובלים גם מקשיים בלמידה [3], [44], [45], [52]. אי לכך, חשוב לאבחן את הביצועים האקדמיים של ילדים עם DCD, במיוחד באותם תחומים הדורשים שליטה מוטורית [39]. מכל מקום, אי אבחנה של בעיות לימודיות, לכשעצמו, אינו מהווה קריטריון מספק בכדי לשלול DCD. לדוגמא, ילדים אשר סובלים מהפרעת למידה בלתי מילולית (Nonverbal learning disorder) (הפרעה של ההמיספרה הימנית), משיגים הישגים טובים באוצר מילים, בקריאה, באיות ובהבעה עצמית, אולם הם מציגים, בין היתר, קשיים במשימות הדורשות יכולות של ארגון חזותי-מרחבי אשר מקשים על הישגיהם במתמטיקה ובמטלות היום יום; בהסתגלות למצבים חדשים, בהבנה של סימנים ורמזים בלתי מילוליים אשר מקשים על הסתגלותם החברתית; וכן בביצוע מיומנויות מוטוריות עקב קשיים בקואורדינציה, בשיווי משקל ובמיומנויות עדינות. נמצא כי ילדים אלה אינם מזוהים כילדים עם צרכים מיוחדים במידה מספקת על ידי הוריהם ומוריהם. זאת מכיוון שהם נתפסים כבעלי יכולת גבוהה בתחום המילולי והלימודי. ילדים אלה הם בקבוצת סיכון להתפתחותן של בעיות ריגושיות ופסיכיאטריות עד כדי התאבדות [53].
מלבד קשיים בתחום הלימודי, קיימת סכנה כי בעיות בתחום בקואורדינציה עלולות לגרום אף לקשיים בתחום הריגושי והחברתי. מחקרים רבים הוכיחו כי בעיות ריגושיות וחברתיות מאפיינות ילדים בעלי בעיות בקואורדינציה המוטורית [54], [55], [56], [57], [58], [59]. בסיכום המחקר שנערך על ידי בופרד וחברים [41], המחברים מדגישים שתלמידים עם בעיות בקואורדינציה המוטורית, באופן כללי, מפתחים אורח חיים המעמיד בסיכון את יכולתם לפתח מיומנויות מוטוריות, ליצור קשרים חברתיים, וכן את בריאותם וכושרם הגופני.
ביבליוגרפיה
- Henderson, S.E. and Sugden, D.A.(1991). Signposts to special needs: Pupils with Motor Impairment. National Children Burea. Nottingham, New Amold.
- ↑ Smyth, M. M. And Anderson, I. H. (2000). Coping with clumsiness in the school playground: Social and physical play in children with coordination impairment. British Journal of Developmental Psychology, 18, 389-413
- ↑ 2.0 2.1 2.2 Losse, A., Henderson, S.F., Elliman, D., Hall, D., Knight, E., & Jengmans, M. (1991). Clumsiness in children - Do they grow out of it? A 10-year follow-up study. Developmental Medicine and Child Neurology, 33, 55-68
- ↑ 3.0 3.1 3.2 3.3 Cantell, M.H., Smyth, M.M., & Ahonen, T.P. (1994). Clumsiness in adolescence: Educational, motor, and social outcomes of motor delay detected at 5 years. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 115-129
- ↑ 4.0 4.1 Geuze, R., & Borger, H. (1993). Children who are clumsy: Five years later. Adapted Physical Activity Quarterly, 10, 10-21.
- ↑ 1998en, Wrigh &
- ↑ Crawford, S.G., Wilson, N.B., and Dewey, D. (2001). Identifying Developmental Coordination Disorder: Consistency Between Tests. Pysical Occupational Therapy Pediater, 20,29-50
- ↑ Piek & Edwards, 1997
- ↑ 8.0 8.1 8.2 Henderson, S.E., & Hall, D. (1982). Concomitants of clumsiness in young children. Developmenal Medicine and Child Neurology, 24, 448-460.
- ↑ 9.0 9.1 9.2 American Psychiatric Association. (1994). Diagnosis and statistical manual of mental health disorders (4th ed. revised). Washington, DC: American Psychiatric Association.
- ↑ Brenner, M.V., and Gillman,S. (1966). Visuomotor ability in school children a survey. Developmental Medicine and Child Neurology, 8,686-703.
- ↑ Gubbay, S.S. (1979). Thje clumsy child. In F.C. Rose (Ed.), Pediatric neurology (pp. 145-160). Cambridge, MA: Blackwell Scientific.
- ↑ 12.0 12.1 Iloeje, S.O. (1987). Developmental apraxia among Nigerian children in Enugu, Nigeria. Developmental Medicine and Child Neurology, 29, 502-507.
- ↑ Keogh, J.F., Sugden, D.A., Reynard, C.L., & Calkins, J.A. (1979). Identification of clumsy children: Comparisons and comments. Journal of Human Movement Studies, 5, 32-41.
- ↑ Van Dellen, T., & Geuze, R.H. (1988). Motor response processing in clumsy children. Journal of Child Psycholoiyg and Psychiatry, 29, 489-500.
- ↑ 15.0 15.1 15.2 15.3 Wright, C.H., Sugden, A.D., Ng, R., & Tan, J. (1994). Identification of children with movement problems in Singapore: Usefulness of the movement ABC checklist. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 150-157
- ↑ Keogh, J.F., (1968). Incidence and severity of awkwardness among regular school boys and educationally subnormal boys. Research Quarterly,39,806-808. 968
- ↑ Smyth, T.R.(1992). Impaired motor skill (clumsiness) in otherwise normal children: A review. Child care, Health and Development, 18, 283-300.
- ↑ Hoare, D. and Larkin, D. (1991). Coordination problems in children. National Sports Research Center Review, 18,1-16.
- ↑ 19.0 19.1 19.2 Van Dellen, T., Vaessen, W., & Schoemaker, M.M. (1990). Clumsiness: Definition and selection of subjects. In A.F. Kalverboer (Ed.), Developemental biopsychology: Experimental and observational studies in children at risk (pp. 135-152). ann Arbor: University of Michigan Press.
- ↑ Schoemaker, M.M. (1992). Physiotherapy in clumsy children: An effect evaluation study (Thesis, State University of Groningen, The Netherlands). Groningen: Stichting Kinderstudies.
- ↑ 21.0 21.1 Kadesjo, B., and Gillberg, C. (1998). Attention deficits and clumsiness in Swedish 7-year-old children. Developmental Medicine Child Neurology,40,796-804.
- ↑ 22.0 22.1 22.2 Gubbay, S.S. (1975). The clumsy child - A study of developmental apraxic and agnosic ataxia. London: Saunders.
- ↑ 23.0 23.1 23.2 Maeland, A.F. (1992). Identification of children with motor coordination problems. Adapted Physical Activity Quarterly, 9, 330-342.
- ↑ Henderson, L., Rose, P. and Henderson, S.E., (1992). Reaction time and movement time in children with developmental coordination disorder. Journal of Child Psychology and Psychiatry, 33, 895-905.
- ↑ Orton, S. T. (1937). Reading, Writing and speech problems in children. London: Champan& Hall.
- ↑ Wall, A.E., Reid, G., & Paton, J. (1990). The syndrome of physical awkwardness. In G. Reid (Ed.), Problems in movement control (pp. 283-316). Elsevier Science Publ. B.V.
- ↑ Whiting, H.T.A., Clark, T.A., & Morris, P.R.A. (1969). A clinical validation of the Stott Test of Motor Impairment. British Journal of Social and Clinical Psychology, 8, 270-274.
- ↑ Rusmussen, p., Gilberg, c. Waldenstrom, E. and sevenson, B. (1983). Perceptual, motor and attentional deficits in seven-year0old children: neuorological and neurodevelopmental aspects. Developmental Medicine and Child Neurology, 25,315-333.
- ↑ Laszlo, J.I., Baistow, P.J., Bartrip, J., and Rolfe, V.T. (1988). Clumsiness or perceptua-motor dysfunction?. In A. Colley, and J. Beech, (Eds). Cognition and Action in Skilled Behaviour. Amsterdam, North Holland.
- ↑ 30.0 30.1 McGovern, R. (1991). Developmental dyspraxia: or just plain clumsy?. Early years,12,37-38.
- ↑ Denckla,1984
- ↑ Walton, J.N., Ellis, E., and Court, S.D.M. (1962). Clumsy children: Developmental Apraxia and agnosia. Brain, 85,603-612.
- ↑ 33.0 33.1 Silva, P.A., and Ross, B.(1980). Gross motor development and delayes in development in early childhood: Assessment and significance. Journal of Human Studies, 6,211-226.
- ↑ O'beirne, C., Larkin, D., and Cable, T.(1994). Coordination problems and anaerobic performance in children. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 141-149.
- ↑ Sugden, D.A., and Henderson, S.E. (1994). Back to basics: help with movement. Special children,75.
- ↑ Sugden, D.A. and Sugden, L. (1991). The assessment of movement skill problems in 7 and 9 year-old children. British Journal of Educational Psychology, 61, 329-345.
- ↑ יזדי עוגב, א. (1995). התפתחות מוטורית תקינה מול לקוייה: היבטים תיאורטיים וישומיים. נתניה: מכון ווינגייט
- ↑ Henderson, S.E. (1992). Clumsiness or developmental coordination disorder: a neglected handicap. Current Pediatrics, 2, 158-162.
- ↑ 39.0 39.1 39.2 Dewey, D. and Wilson, N. B. (2001). Developmental Coordination Disorder: What Is It?. Pysical Occupational Therapy Pediater, 20,5-27.
- ↑ Polatajko,H. F., & Missiuna, C. (1995). An international consensus on children. With developmental coordination disorder. Canadian Journal of occupational therapy.
- ↑ 41.0 41.1 Bouffard, M.E., Watkinson, J., Thompson, P.L., Causgrove Dunn, L.J., and Romanow, S.K.E. (1996). A test of the activity deficit hypothesis with children with movement difficulties. Adapted Physical Activity Quarterly, 13, 61-73.
- ↑ Dewey, D. (1993). Error analysis of limb and orfacial praxis in children With developmental motor deficits. Brain Cognition, 23,203-221.
- ↑ Dewey, D. and Kaplan, B.J. (1992). Analysis of praxis task demands in the assessment of children with developmental motor deficits. Dev Neuropsychol, 8,367-379.
- ↑ 44.0 44.1 Dewey, D. and Kaplan, B. J. (1994). Subtyping of developmental motor deficits. Developmental. Neuropsychology, 265-284.
- ↑ 45.0 45.1 Missiuna, c. (1994). Motor skills acquisition skills acquisition in children with developmental coordination disorder. Adapted Physical Activity Quarterly, 11 ,214-235.
- ↑ Hoare, D. (1994). Subtypes of developmental coordination disorder. Adapted Physical Activity Quarterly, 11, 158-169.
- ↑ World Health Organisation. (1992). (1992). International Statistical Classification of Diseases and Related Health problems. Tenth Edition Volum 1 ICD-10. Geneva, The author. ICD-10 (1993). Classification of Mental and Behavioral Disorders: Diasnostic Criteria for research. Geneva, World Health Organisation.
- ↑ Synopsis of psychiatry: Behavioral (Kaplan, H.I., Sadock, B.J., and Grebb, J.A.) 1994 sciences, clinical psychiatry (7th ed.). Baltimore: Williams & Wilkins.
- ↑ Hadders-Algra, M., Huisjes, H.J., and Touwen, B.C.L. (1988). Perinatal risk factors and minor neurological dysfunction: Significanc for behaviour and school achievement at nine years. Developmental Medicine Child Neurology,30,482-491.
- ↑ Drillien, C. and Drummond, M. (1983). Clinics in developmental medicine, Vol. 86: Developmental screening and the child with special needs: A population study of 5000 children. London: S.I.M.P. with Heineman Medical.
- ↑ Kaplan, B. J., Wilson, B. N., and Dewey, D. M., and Crawford S.G. (1998). DCD may not be a discrete disorder. Human Movement Science. 17,471-490.
- ↑ Gubbay, S.S. (1978). The management of developmental apraxia. Developmental Medicine Child Neurology,20,643-646.
- ↑ Badian, 1992
- ↑ Kalliopuska, M., & Karila, I. (1987). Association of motor performance and cognitive, linguistic and socioemotional factors. Perceptual and Motor Skills, 65, 399-405.
- ↑ O’Dwyer, S. (1987). Characteristics of highly and poorly co-ordinated children. The Irish Journal of Psychology, 8, 1, 1-8.
- ↑ Shaw, L., Levine, M.D., & Belfer, M. (1982). Developmental double Jeoprady: A study of clumsiness and self-esteem in children with learning problems. Developmental and Behavioral Pediatrics, 31, 191-196.
- ↑ Van Rossum, J.H.A., & Vermeer, A. (1990). Perceived competence: A validation study in the field of motoric remeidal teaching. International Journal of Disability, Development and Education, 37, 1, 71-91.
- ↑ Henderson, S.E., May, D.S., & Umney, M. (1989). An exploratory study of goal-setting behavior, self-concept and locus of control in children with movement difficulties. European Journal of Special Needs Education, 4(1), 1-14.
- ↑ Kalverboer, A.F., De Vries, H.J., & Van Dellen, T. (1990). Social behavior in clumsy children as rated by parents and teachers. In A.F. Kalverboer (Ed.), Developmental biopsychology: Experimental and observational studies in childlren at risk (pp. 257-269). Ann Arbor: University of Michigan Press
המידע שבדף זה נכתב על ידי ד"ר אורלי יזדי-עוגב, מכשירה מאבחנים ומטפלים בתפקודי למידה, ויסות חושי ומוטוריקה, המרכז הישראלי להכשרת מאבחנים ומטפלים בפסיכומוטוריקה, מכשירה מאבחנים ומטפלים בפסיכומוטוריקה